„Azt felelte: az a gyerek, akinek nincs módja gondtalanul játszani, felfedezni a világot, a természetet, az nem gyerek, az kicsi felnőtt. Neki Szindorián soha nem volt erre lehetősége, mert mindig figyelni kellett, nem jönnek-e az ervések.”
Sileni: Naplóm Nindával,
44 121. fínirrugan
44 121. fínirrugan
Aztán magasba tartotta egyik karját, ez volt a jele, hogy a vezetővel szeretne beszélni. A férfi kisvártatva oda is nézett.
– Tessék! – és kinyújtott karral őrá mutatott.
Hát Ninda is kinyújtott karral mutatott a mélység felé.
– Lemehetek megnézni a havat?
A férfi válasz helyett odament hozzájuk, s menet közben lecsatolt egyet a derekán lógó sok-sok kábel közül. Az egyik végét Ninda overalljának derékszíjához kapcsolta, a másikat Ílnáéhoz, és a közepén is volt egy karika, azt meg a karóhoz erősítette. Aztán megfogott egy dobozkát, ami Ninda hasára volt szerelve már a beöltözés óta.
– Ez az antigravitátorod. Ilyen magasságban nincs annyi ereje, hogy föl tudjon emelni, de lassítja a zuhanást. Működik. Ha lezuhansz, lassan fogsz leereszkedni, nem esik bajod, és megtalálunk. Mehetsz.
Ninda megköszönte és lesétált a sziklafalon. Alig lejtett. Még néhány lépés, és ott volt a hómező.
Furcsa dolog volt a hó. Messziről nézve egyenletes fehérség, közelről viszont látszott, hogy apró szemcsék alkotják. Tömör, tapadós masszát formáltak, amiből darabokat lehetett kimarkolni és azokat is még tovább tépkedni, vagy összegyúrni megint. Egy rövid időre szabad volt lehúzni a kesztyűt, de egyszerre mindig csak az egyiket. Ez is benne volt a sok rendszabályban, amit a vezető a lelkükre kötött. Megtapintotta a havat kesztyű nélkül is, aztán elkapta a kezét. Hallatlanul hideg volt. Ílna megmondta előre, hogy olyan érzés, mintha égetné az ember kezét, pedig nem forró, hanem hideg. Ilyen érzés volt, valóban. Másodjára már nem volt olyan váratlan, akkor már fogdosta egy kicsit, a tenyerébe vett egy darabot, de kesztyű nélkül akkor is nagyon fázott a keze, ha nem érintette meg a havat. Egy ideig ismerkedett a hó hőmérsékletével, aztán eldobta a darabkát és visszahúzta a kesztyűjét. Bizsergető érzés volt, ahogy a fűtött kesztyűben egykettőre átmelegedett a keze megint.
Elnézett a távolba. Végig hó borította a lejtőt, aminek a tetején állt, de helyenként sziklák álltak ki belőle. Ninda semmit sem tudott a hó természetéről, amit hideg vidékek, magas hegyek lakói annyira jól ismernek – de volt logikája. Ahogy két kézzel kimarkolt egy nagyobb adagot, érezte a súlyát. Érezte, milyen tapadós. Olyan volt az állaga, mint a halpiaci jégkásának, amiből néha szabad volt venniük egy-egy marékkal. Bizonyára nem csekély megrázkódtatás kell hozzá, hogy ennek bármekkora része meginduljon a lejtőn, de ha ez bekövetkezik, akkor már a súlya lesz a fontosabb, és a tapadóssága nem fogja megállítani. A sziklák sem fogják megállítani, és ha egy embert sodor magával, az jó néhány sziklának nekivágódhat, mielőtt elér a mélység fölé; lezuhanni nem fog az antigravitátor miatt, de a szikláktól az nem védi meg. Nyilvánvaló, hogy a hó nem indulhat meg az ő súlya alatt, mert akkor a vezető nem engedte volna ide, vagy megtiltotta volna, hogy rálépjen a hóra. Ezért rá fog lépni – de nem távolodik egy-két lépésnél messzebb a hószőnyeg szélétől. Itt még nem sodorhatja magával, mert fölötte nincsen hó.
Belelépett a hóba. Azt hitte, csípőig el fog benne süllyedni a lába, de csak bokáig süllyedt. A másik lába kicsit mélyebbre, amikor azzal is lépett egyet. Nyilván nemcsak a hó tapadóssága számít, hanem hogy alatta egyenetlen mélységben van a szikla. Tett néhány lépést a hószőnyeg szélével párhuzamosan. Nagyon nehéz volt járni a tapadós hóban. Az utolsó lépésnél fel is bukott, ahogy a bal lábát kirángatta a lyukból, amit csinált, amikor odalépett. Az oldalára esett, de a teste alig merült el a hóban. Jóval nagyobb mélyedést csinált a mocorgással, amíg talpra kászálódott.
Különös. A Ḱyõṙś partját homok borítja, az hasonló anyag, mint ez a hó, csak persze az meleg. De azon könnyű járni. Futni is lehet rajta. Ezen futni reménytelen próbálkozás volna. Járni is alig tud. Ez utat enged az ember lábának, a homok meg nem, abban nem süllyed el a lába, azért lehet rajta járni.
Amikor visszatért a tetőre, Ílna elmagyarázta, hogy a hóban nem lehet hosszan gyalogolni, mert nagyon kifárad az ember.
– Hótalpat vagy sílécet használunk, ha télen megyünk gyalog valahová. Vagyis akik olyan vidéken laknak, ahol nagy hó van télen, mert hát az nincs mindenütt, a mi vidékünkön elég ritka, meg bent a városban föl is olvasztják. A hótalp meg a síléc lábra csatolható szerkezetek, amiknek nagy a felülete és nem süpped a hóba. Meg olyan az anyaguk, hogy csúszik a havon.
– Nahát – dünnyögte Ninda.
– Tudod, a világokon nagyon sokféle érdekes táj van. Örülök, hogy meg tudtalak ismertetni egy-két szép hellyel.
– Meg a hóval – mosolygott Ninda.
– A hóval is, igen. Én nagyon sokfelé jártam már, te is be fogod járni a hajóddal a Galaxist… legalábbis ezt a részét, nem tudom, milyen távolságokra járnak a hajóitok. Csak azt tanácsolhatom, szállj ki lehetőleg mindenütt és nézz meg mindent, amit csak tudsz.
Ninda bólintott.
– Lesz még valamicske időnk, amikor leérünk. Gondold ki, merre szeretnél menni.
– Szeretnék megnézni egy erdőt megint… valahol itt a hegy közelében.
– Rendben, semmi akadálya. Szereted az erdőket? A szülővárosodban nemigen találkozhattál velük.
– Nem, egyáltalán nem. Az egészen sivatagos vidék. Van ugyan egy nagy erdő a városon kívül, Kýttãåiseỳn, de oda mi nem juthattunk el, több napig kellett volna gyalogolni.
Természetesen ő nem azért szerette az erdőket, mert Szindorián nem járhatott erdőben, de ezt nyilván nem fogja Ílna orrára kötni.
– Igen, szeretem az erdőket – mondta inkább. – Az előző állomásunkon nem jártam erdőben… igazából ki se szálltam.
– Handiapon? Hozzánk általában úgy jönnek a szúni hajók Szindoria felől, Handiapon át. – Ninda bólintott. – Ott nincsenek igazán nagy erdők, végül is csak kupolavárosaik vannak, bányakolónia, még nagyon sok idő eltelik, mire ott erdők lesznek. Innen, gondolom, Sídi felé mentek tovább. Igazán nagy erdeik nekik sincsenek, illetve van olyan világuk, ahol igen, de az eléggé kiesik a fő közlekedési útvonalról, valószínűleg nem fogjátok érinteni. De ha rám hallgatsz, akkor megpróbálsz eljutni egy olyan világra, ahol igazi nagy fák vannak. Nem az erdő kiterjedése számít, hogy mennyi fa van benne, mert úgyse látsz egyszerre mondjuk egy tucatnál többet, ha bent vagy az erdőben. Sokkal jobb, ha a fák öregek, hatalmasak, amolyan igazi faóriások.
Ninda mosolyogva hallgatta. Igen, Ílna szempontjából persze ez a fontos. De neki éppen arra van szüksége, hogy a fák jó sokan legyenek és jó nagy területet borítsanak be. Akkor tudja felhasználni őket, hogy üzenetet küldjön.
←nc-4 Mwùɬnaĩt 1 [58] Szülővárosom egy hegylánc tövében épült, sík vidékre. Gyerekkoromban sokszor elnézegettem a hegyeket, tűnődtem, milyen lehet odafentről lenézni. De el sem tudtam képzelni, pedig láttam a moziban hegyről készült felvételeket. A valóság egészen más. (Ninda: Életem egy falevélen, 126. sómir) :: Sielunt, Aulang Laip, 43 610. szahut úsarrigan, 690nc‑4 Mwùɬnaĩt 1 nc-5 Mwùɬnaĩt 2 [-24] Azt felelte: az a gyerek, akinek nincs módja gondtalanul játszani, felfedezni a világot, a természetet, az nem gyerek, az kicsi felnőtt. Neki Szindorián soha nem volt erre lehetősége, mert mindig figyelni kellett, nem jönnek-e az ervések. (Sileni: Naplóm Nindával, 44 121. fínirrugan)nc‑5 Mwùɬnaĩt 2 nc-6 kormányzat [-20] Lehet, hogy azért nem szeretnek minket a dzserang világokon, mert a lelkük mélyén tudják, hogy különbek vagyunk náluk. Akkor rosszul tudják. (Ílgaszaumi, Numird mondásaiból, 62. sómir, 102. singir)nc‑6 kormányzat→
605865 b\bunyan john\jbun310.zip::jbun310.txt
625599 d\dumas alexandre pere\dcrim10.zip::dcrim10.txt
645504 w\ward grady\mthes10.zip::mthesaur.txt
663362 z\zola emile\ztril10.zip::ztril10.txt
672650 l\lewis meriwether\lcjnl10.zip::lcjnl10.txt
693509 – 99,7%
695663 g\guthrie william\truck10.zip::truck10.txt
734721 m\motley john lothrop\jm85v10.zip::jm85v10.txt
742247 c\clough a h\plivs10.zip::plivs10.txt
747878 b\bunyan john\jbun210.zip::jbun210.txt
805922 w\ward grady\mpron10.zip::cmudict.txt
ph-10 id [-1020] () :: , , , ph‑10 id ·· -997 722 347 szó (694 504+23 706+4137) 5 001 676 betű (4 840 154+161 522) 5 538 304 jel (@536 628) | 682, 68,2%, 409 713 idézet, 13:52 mű 1020 átlag, 131 szórás -23–108 (na-7, ne-4) | 0 címke 0 példányban 0 kategória 0% na-1 |
2143. nap, 335 szó/nap, 2333 betű/nap, 75:24/sómir, 0,98 oldal/nap | 2027.5.21.:71, 3086 25. 2:58 |
pr Prológus | |||
ELSŐ RÉSZ | |||
A SÖTÉTSÉG MÖGÜL | 250 (36%) | ||
na A HAJÓ | 29 (4%) 1 | ||
nb AZ ŰRBEN | 27 (3%) 30 | ||
nc RECEPTOR | 29 (4%) 57 | ||
nd A GALAXIS | 24 (3%) 86 | ||
ne LIAN, LIAN, LIAN | 24 (3%) 110 | ||
nf SZAISZ | 24 (3%) 134 | ||
ng MENEDÉK | 24 (3%) 158 | ||
nh HAZAÚT | 24 (3%) 182 | ||
ni ABRONCSVILÁG | 22 (3%) 206 | ||
nj LETELEPEDÉS | 23 (3%) 228 | ||
MÁSODIK RÉSZ | |||
HAJNALSUGÁR | 250 (36%) | ||
oa NAMINDAN-DZSÚMI | 30 (4%) 251 | ||
ob HÍRNÉV | 25 (3%) 281 | ||
oc LIMELULLÍ | 24 (3%) 306 | ||
od SAUNIS | 21 (3%) 330 | ||
oe ALAPPONT | 22 (3%) 351 | ||
of SẄTỲM ŮY DÅI ÁP | 26 (3%) 373 | ||
og SZINDORIA | 24 (3%) 399 | ||
oh A KISLÁNY | 24 (3%) 423 | ||
oi JANNÍHAUM | 25 (3%) 447 | ||
oj TANÍTÓ | 29 (4%) 472 | ||
HARMADIK RÉSZ | |||
AZ ÚJ FÉNY | 181 (26%) | ||
pa HINNULDUD | 22 (3%) 501 | ||
pb SUGÁRGÁT | 27 (3%) 523 | ||
pc HANGILAORAN | 25 (3%) 550 | ||
pd AZ ELSŐ SZÍAN | 25 (3%) 575 | ||
pe SINNÍ | 22 (3%) 600 | ||
pf AUSTA VAIRȲNTA KYVOMAS | 27 (3%) 622 | ||
pg ILGÁ | 24 (3%) 649 | ||
ph HIMSÚNI | 9 (1%) 673 |