„Százhuszonnégy évesen kapta az első seurut. Szilkurin-ífang-rerri. Méghozzá a fhangífilozófia egyik neves mesterétől, Angrolímitől.”
Hiragi: Akik Nindává tették,
Angrolími, 27.
Angrolími, 27.
43 616. dzsirat saurgéman
553
– Jól van, lombisz – mondta Ninda –, szép dobás volt. Hát még ha jó sombirra ment volna!
– Jó az a sombir, nagyon jó, kis halligí – nézett le rá a Hilgerip másfél fejjel magasabb lombisza, Hikkigu. – Ne tanítsd te az öreg lombiszt.
Ninda nevetett. A fiú legfeljebb száznegyven lehetett.
– Hát jól van, lombisz bácsi. Csak úgy ne járj, mint ỸŶkaśtï.
– Hát az meg ki?
– Egy szindor katonatiszt volt a Můkaÿn elleni háborúban. Mindig győzött, hát nagyon nagyra volt magával. Aztán véget ért a háború, kapott kitüntetéseket, és jutalmul egy kishajót, amit az ellenségtől zsákmányoltak. Elindult vele, és a hajó egyszer csak leállt. Három napig úszott az űrben, mire odaért a legközelebbi hajó, éppenséggel a mi egyik hajónk. Egy szervizes átment hozzá, körülnézett a műszerfalon, egy kapcsolót átkattintott, elkért ötszáz hãỳt, és már ott sem volt. ỸŶkaśtï pedig hazament és eladta a hajót…
Hikkigu jót nevetett.
– Hát én nem járok így, kicsi halligí. Mennyi pénz az az ötszáz, mondd?
– Öt palan.
– No, ingyen volt. Ide hallgass. Néhány kör múlva megint mi jövünk. Fogadást ajánlok a következő körre. Ha filommit dobsz, meghívlak hozzánk szeszkinára. Ha én dobok filommit, eljössz hozzánk szeszkinára.
Ninda nevetett.
– Azt se tudom, mi az.
– Még nem ettél szeszkinát? – kérdezte Ahundómi. – Ne hagyd ki. A nővéred készíti?
– Dehogy, szill. Én magam. Kettesben leszünk, úgy igazán romantikus. Holnap este kilencszázkor. 3-tabe 4, el ne felejtsd.
Ninda megint nevetett, és egy szavát sem hitte. Amiben igaza is volt, mert még egyikük sem került ismét sorra, amikor Hikkigu már meghívta Séssinaurit is, ugyanakkorra.
Hikkigut néhány dobással később küldte megint játékba a daurtája, settit szeretett volna dobni, de elhibázta.
– Hát, halligí, most már nincs vita, el kell jönnöd szeszkinára.
– Aha, édes kettesben, Séssinauri, te meg én, mi?
– Igen, meg a csapatomat is meghívtam. Lássuk csak. A szüleimen és a nagymamán kívül csak Virongi bácsi, Szamku és Líringisz lesz jelen, meg talán eljön Dzsergini, Férang és Angrolími bácsiék.
– Őt ismerem – lepődött meg Ninda. – Ő a bácsikád?
– Nem egész pontosan. Apám első feleségének, Szemmunak az unokatestvére.
Ninda összerezzent. Jól tudta, hogy a szúniknál teljesen ötletszerű, hogy ki számít rokonnak. Úgyszólván akit annak akarnak tekinteni. Akit egy szúni gyerek a bácsikájának, nénikéjének, nagypapának vagy nagymamának nevez, vagy akit egy szúni öreg a kisunokájának hív, az lehet tényleg rokon, lehet törzsbelije vagy klántársa, és lehet, hogy semelyik szempontból sincsen semmi közük egymáshoz. Őt Ászanargi szokta a kisunokájának szólítani, de hát persze ő már ezerháromszáz éves, bárkit szólíthat így. Azazhogy meg is teszi.
– De ettől még édes kettesben leszünk – folytatta a fiú. – Ha két szerető szív egymásra talál, mit számít, hányan vannak még jelen?
– Azt a szerető szívet máshol kell keresned, lombisz.
– Ne siesd el, halligí. Az én szeszkinámnak varázsereje van. Egyébként Séssinauri téged szólít.
Ninda ijedten kapta föl a fejét és szaladt fengirit választani.
Ez volt a Sómittir negyedik meccse az első fordulóban. Az Elszilint és a Dirkorit legyőzték, az Asszigíritől kikaptak.
– Az utolsó két rírire nekünk már nincsen tét, gyerekek – mondta Séssinauri a játék előtt. – Ha a Hilgerip győz, nekünk akkor is megvan a két játékunk, csak az Asszigírinek van ennyi, de az ő pontszámuk gyengébb. Az első fordulót megnyertük. Az utolsó ríriben pedig mi vagyunk a sziszanda, csak nézzük, ahogy a többiek játszanak.
Ebben a játékban tehát már bármit lehet, de azért ők beleadtak mindent most is. Ninda jaupit kért, és a nehezen megközelíthető neng-rúm-olki-tekit szemelte ki, ami két magasabb sombir mögött állt, vagyis egészen felülről, függőlegesen kellett lecsapni rá. A neng szorzója plusz három, és ő kéket kért, vagyis a tekit, hatvan pontot akart csinálni.
Méregette kezében a fengirit. A sildelg stílusba tartozó jaupi volt, kissé aszimmetrikus, sok múlt azon, hogy melyik oldalával fogja meg az ember és lendíti ki. A dimmin sorban szólaltak meg a tizedmatik bimmjei.
– Julki – mondta Ninda a negyedik tizednél. – Neng-rúm-olki-teki, kék.
Adott négyszavas leírásnak megfelelő sombir mindig csak egy van a pályán, hát nem kellett a többieknek keresniük. Sulgetil, aki a dimmi mellett állt, nyomban rá is fordította a tárcsát, és a kiválasztott sombirt fény öntötte el.
– Hé, ezt nem lehet! – kiáltott föl a Hilgerip daurtája, Aundzsi. – Ne engedd neki, Séssinauri, kezdő még, el fogja rontani!
Bamm! – jelezte a dimmi. Ninda nyugodtan beállt a dobáshoz.
– Hadd rontsa – mondta nyugodtan Séssinauri. – Úgyis ti lesztek a desszert.
Bimm!
Ninda nyugodtan megtervezte a röppályát és a hozzá tartozó dobásívet.
Aundzsi a fejét csóválta.
Bimm!
– Ez így nagyon csillagporos – mondta Aundzsi. – De rendben, ha nekikezdtél, hát jó, rajta. Látni akarom azt a sombirt elkapva. Csináld meg, halligí!
Bomm! – kongatta a dimmi a nyolcadik tizedet.
Aundzsi fölemelte a kezét.
– Kúmlian!
A dimmi elhallgatott, a kilencedik tizedet már nem kondította el.
Nindához el sem jutottak a daurta szavai. Csak a fengirit látta, amint leírja a bonyolult röppályát, előbb ferdén fel a magasba, jobbra csavarodva, aztán visszafordul balra és éles szögben lecsap a két sombir mögé, egyenesen a neng-rúm-olki-tekire. Pontosan tudott előre mindent. Már csak el kellett dobni a fengirit.
Amikor eldobta, az elnémult dimmin még mindig pörgő számjegyek kilenc egész egy tizeden álltak meg. Aundzsinak fölösleges volt megállítania az órát. A fengiri fölszárnyalt a magasba, pontosan azon a röppályán, amit Ninda előre eltervezett, és lecsapott a neng-rúm-olki-tekire.
Elkapta.
A közönség nem ünnepelt. Több száz ember ült a pálya körül döbbent csendben.
– A dzsuldzsul egyen meg, ha értem – dünnyögte kis szünet után Aundzsi, odalépett Nindához és átölelte. – Ez akkora volt, mint a rohokkígí, megcsináltad, halligí, megcsináltad!
Erre már kitört az ünneplés. Mindkét csapat tagjai sorra ölelgették Nindát, a közönség pedig tapsolt és éljenzett.
– Kár, hogy nem az én csapatomban vagy – mondta aztán Aundzsi. – Hát ez bizony százhúsz pont, akárhonnan nézem. Lesz mit ledolgoznunk, főleg hogy julki volt, és fogadok, hogy a julkihan is sikerülni fog. Tudom előre… no, lássuk, mi lesz az.
– Senszi – mondta Ninda.
– Ne ingereld a sottohan-vaturít, halligí! Sóhit eressz rá, pár napja még rövidkéz voltál! Ha nem kapod el, kétszáznegyvenet veszít a csapatod!
– Tudom – felelte Ninda hideg nyugalommal, és a szongéhoz lépett. Megérintette a gombot, s a gép kiadott egy senszit. Ninda nyugodt léptekkel átsétált a kalingin, a fengirit tanulmányozta, próbalendítéseket csinált, ahogy szokták.
– Zöld – mondta aztán, és dobóállásba állt.
Bamm!
Ötödik tized. Ninda még egy mozdulatot tett, aztán lendületes, lágy ívben elhajította a korongot. Aundzsi valami szitkot mormolt a foga között. A piros senszi átszállt a Vaukargi park fölött, és leereszkedett egy sombirra. A találat majdnem pontos volt, de a pörgő korong teste érte el a rúd végét, amitől megpördült és csattanva levágódott a fűbe. Hekku.
A közönség felhördült. A julki elveszett. A százhúsz pontos dobásból mínusz százhúsz pont lett. A Sómittir elveszítette addigi előnyének nagy részét, most már csak tíz ponttal vezettek.
Ninda nyugodtan, szelíden mosolygott Aundzsira.
←nht [-1018] HAZAÚTHAZAÚT nh-1 julki [64] Százhuszonnégy évesen kapta az első seurut. Szilkurin-ífang-rerri. Méghozzá a fhangífilozófia egyik neves mesterétől, Angrolímitől. (Hiragi: Akik Nindává tették, Angrolími, 27.) :: Aulang Laip, 43 616. dzsirat saurgéman, 553nh‑1 julki nh-2 szeszkina-hudda [-17] Nagy a Sínisuál, elférünk alatta mindannyian. (Ílgaszaumi, Közmondások és népi bölcsességek tára) :: Aulang Laip, 43 616. higit sillíman, 900nh‑2 szeszkina‑hudda→
605865 b\bunyan john\jbun310.zip::jbun310.txt
625599 d\dumas alexandre pere\dcrim10.zip::dcrim10.txt
645504 w\ward grady\mthes10.zip::mthesaur.txt
663362 z\zola emile\ztril10.zip::ztril10.txt
672650 l\lewis meriwether\lcjnl10.zip::lcjnl10.txt
693509 – 99,7%
695663 g\guthrie william\truck10.zip::truck10.txt
734721 m\motley john lothrop\jm85v10.zip::jm85v10.txt
742247 c\clough a h\plivs10.zip::plivs10.txt
747878 b\bunyan john\jbun210.zip::jbun210.txt
805922 w\ward grady\mpron10.zip::cmudict.txt
ph-9 id [-210] Hogy mik azok a dolgok, amiknek örülni szoktam? Bármi lehet a világon. A gyermekeink nevetése, egy jó vacsora, egy jó beszélgetés. Ülni az Onginur partján és nézni a szillilákat. Várni, hogy megcsavarodjon az idő. Vagy amihez kedved van. (Ninda: Életem egy falevélen, 202. sómir)ph‑9 id · -185 722 131 szó (694 288+23 706+4137) 5 000 248 betű (4 838 726+161 522) 5 536 830 jel (@536 582) | 681, 68,1%, 408 713 idézet, 13:52 mű 1019 átlag, 134 szórás -25–109 (na-19, ne-4) | 0 címke 0 példányban 0 kategória 0% na-1 |
2141. nap, 335 szó/nap, 2335 betű/nap, 75:27/sómir, 0,98 oldal/nap | 2027.5.23.:1233, 3091 24. 0:57 |
pr Prológus | |||
ELSŐ RÉSZ | |||
A SÖTÉTSÉG MÖGÜL | 250 (36%) | ||
na A HAJÓ | 29 (4%) 1 | ||
nb AZ ŰRBEN | 27 (3%) 30 | ||
nc RECEPTOR | 29 (4%) 57 | ||
nd A GALAXIS | 24 (3%) 86 | ||
ne LIAN, LIAN, LIAN | 24 (3%) 110 | ||
nf SZAISZ | 24 (3%) 134 | ||
ng MENEDÉK | 24 (3%) 158 | ||
nh HAZAÚT | 24 (3%) 182 | ||
ni ABRONCSVILÁG | 22 (3%) 206 | ||
nj LETELEPEDÉS | 23 (3%) 228 | ||
MÁSODIK RÉSZ | |||
HAJNALSUGÁR | 250 (36%) | ||
oa NAMINDAN-DZSÚMI | 30 (4%) 251 | ||
ob HÍRNÉV | 25 (3%) 281 | ||
oc LIMELULLÍ | 24 (3%) 306 | ||
od SAUNIS | 21 (3%) 330 | ||
oe ALAPPONT | 22 (3%) 351 | ||
of SẄTỲM ŮY DÅI ÁP | 26 (3%) 373 | ||
og SZINDORIA | 24 (3%) 399 | ||
oh A KISLÁNY | 24 (3%) 423 | ||
oi JANNÍHAUM | 25 (3%) 447 | ||
oj TANÍTÓ | 29 (4%) 472 | ||
HARMADIK RÉSZ | |||
AZ ÚJ FÉNY | 180 (26%) | ||
pa HINNULDUD | 22 (3%) 501 | ||
pb SUGÁRGÁT | 27 (3%) 523 | ||
pc HANGILAORAN | 25 (3%) 550 | ||
pd AZ ELSŐ SZÍAN | 25 (3%) 575 | ||
pe SINNÍ | 22 (3%) 600 | ||
pf AUSTA VAIRȲNTA KYVOMAS | 27 (3%) 622 | ||
pg ILGÁ | 24 (3%) 649 | ||
ph HIMSÚNI | 8 (1%) 673 |